Godaften. I dag præsenterer vi Fela og Africa '70.
Deres musik er fuld af politik.
Musikeren Fela kæmper ikke for penge, men for retfærdighed.
Han kæmper mod lidelser og for sit folks fremgang.
Fela Anikulapo Kuti! Her kommer han.
Fela Kuti var Nigerias mest kendte musiker.
Jeg ønsker ikke at narre jer, mine brødre og søstre.
Jeg vil præsentere mig selv som en afrikaner.
Jeg vil have, at I ser mig som noget nyt-
-som I slet ikke ved noget om.
For 99,9% af informationen, I får om Afrika, er forkert.
Efter kolonialismen var der en borgerkrig i Nigeria-
-fulgt af årtiers militærregimer.
I 70erne blev Fela Kuti en revolutionær stemme.
Når man er revolutionær og fortæller sandheden-
-så vil folk komme og slå en ned.
Fortæller man sandheden igen, smider de en i fængsel.
Vover man at gøre det igen, dræber de måske en og brænder ens hus ned.
Som da de brændte mit hus ned.
De ville ikke have, at jeg sagde sandheden igen. Jeg sagde-
-at de skulle høre mere, til de ikke kunne klare det mere.
For sandheden kan aldrig dø.
I 2009, 12 år efter Fela Kutis død-
-dukkede hans historie op på et usandsynligt sted.
"Hvorfor vil du gøre det her?" Det er en underholdningsform.
"Vil du tjene penge? Vil du ødelægge Fela?"
"Fela er underground. Sådan skal han forblive."
"Han er et underground-ikon. Vil du ændre det? Hvad tjener du på det?"
Store musikere er ikke blot store på grund af talentet.
De er også præget af deres tid.
Det passer om Fela, Bob Marley og John Coltrane.
I mange år kendte folk ikke Fela udenfor Nigeria.
Han var modig og bekæmpede undertrykkelse og diktatur.
Og han var ligeglad med konsekvenserne.
Der er 100.000 af os her i dag. Vi er folkets bevægelse.
Lad os bekæmpe vores korrupte ledere-
-og få landet til at reflektere, hvem vi virkelig er.
Han viede sit liv, og dagligt risikerede han livet-
-for at bekæmpe dårlig ledelse og korruption.
Og de bankede ham igen og igen.
Hjælp os med at sige: "Ja, ja!"
Sig: "Ja!"
Han er ikke bange for at ende i fængsel på grund af sin musik.
Jeg har udgivet 16 album-
-og kan ikke forestille mig at ende i fængsel på grund af dem.
Sig: "Ja!"
Han blev bagvasket af pressen. De så ham som en nihilist.
Men han var utrolig og betalte en høj pris for det, han troede på.
Og her var et skuespil...
...der gør alle i stand til at forstå, hvad han kæmpede for.
Jeg hedder Fela Anikulapo Kuti.
Jeg har døden i min pose. Ingen dødelig kan dræbe mig.
Lad os vende Nigeria på hovedet.
Regeringen tør ikke komme tæt på mig. Jeg gør, hvad der passer mig.
Så ja, mand!
Gør mig til jeres næste sorte præsident.
2 år før Broadway-premieren
Mine damer og herrer, vi skal fortsætte.
Sæt jer ned til begyndelsen af akt 1.
Marina, jeg har tænkt over, hvad du sagde i går aftes.
At vi prøvede at være for underholdende.
Jeg tror, at de fleste i dag har svært ved at forstå Fela.
Hvordan beskrev du ham?
En, man ikke forstår, og som det er svært at forholde sig til.
Men noget ved ham er både bindegalt og meget inspirerende.
Man vil følge helgenen. Er han en helgen eller en galning?
Da vi startede, var spørgsmålene omkring Fela ikke besvaret.
Hverken hos familien i Nigeria eller dem, der hadede ham.
Vi antager, at de fleste ikke ved, hvem Fela er.
Mange sofistikerede mennesker har aldrig hørt om ham.
Så vi skal helt tilbage til starten.
Fela, hvordan begyndte du som musiker?
Takket være mor. Og far, der fik mig til at spille klaver, da jeg var ni.
Og jeg ledede skolens kor.
Der er en vigtig ting, som folk ikke forstår om Fela.
Han begyndte med religiøs musik.
Abeokuta Grammar School var en religiøs skole.
Hans familie var prominente.
Hans mor bekæmpede kolonialismen.
Hans far var med til at skabe uddannelsessystemet i Vestafrika.
De var højtuddannede og dermed kristnede.
Han oplever religiøs musik og den lokale yoruba-religions musik.
Sangene. Den liturgiske og rituelle musik.
Det er det, der giver hans musik en sådan lethed.
Jeg vil have, at I skal mærke rytmen nu.
Klap I takt, så I kan mærke den. Nu.
Jeg kendte lidt til Fela Kuti.
Han talte om frihed og politik-
-og man kunne vrikke med måsen til hans musik. Det vidste jeg.
Men han stod os ikke lige så nær som Bob Marley.
Bob Marley havde også knyttede næver og var imod Europa-
-men han var på en måde mere enkel.
Fela krævede et sofistikeret øre.
Nu kan vi mærke det. Nu kan vi danse.
Jeg har altid ønsket at klatre ind i Felas hjerne.
Jeg vil føle det, han følte, frem for at se det, han...
Det har vi alle forsøgt at gøre.
Og teksten, vi har valgt at stole mest på, er hans sange.
Han siger: "Lyt til min musik og lær en del om mig."
Så det er sangteksterne, det handler om.
Felas musik havde en glød.
Den fik mig til at danse. "Hvad handler det her om?"
Jeg ved ikke, hvad han synger om. Vi har brug for hjælp til det.
-Jeg arbejder på det. -Ja, men jeg har brug for hjælp.
Bill og jeg sagde: "Det må være din spøg."
En Fela-sang kan være 45 minutter lang og har ingen struktur.
I modsætning til en musical.
Hvad mener vi med, at ingen aviser kan...
Vi opdagede, at hans sange handler om hans liv.
Og de er meget personlige.
I starten følte jeg, at jeg gjorde Fela uinteressant.
Derfor kan jeg ikke lide musicals. Alt er så overfladisk.
"Det her og det her, så vi kan få det her."
Vi skal fængsles af hans mod. Han var modig.
Vi skal være med ham i hans kamp for social retfærdighed.
Og vi skal forstå, at han var en original kunstner.
Han skabte noget nyt. Han forenede idéer og var visionær.
Men samtidig er han ikke ren. Han er farlig.
Vi skal vise dem. Ja. Vi skal vise dem. Kom så!
Forstår du? Brug din charme og få dem over på din side.
Vi kan ikke gå så dybt, som jeg vil-
-men vi kan vise folk en todimensionel version af Fela.
I min første uge i New York siger min websites manager:
"Du skal se skuespillet om Fela."
Jeg sagde bare: "Hvad?"
"Ja, et skuespil om Fela."
Så sagde hun de magiske ord: "Og Antibalas er bandet."
Jeg frygter Antibalas. De er et af de få amerikanske bands, jeg frygter.
De tilbad Fela. De kunne allerede hans diskografi.
Jeg husker den første dag, da vi holdt en lille prøve.
Vi har shekeres, men jeg ved ikke, om vi straks bruger det.
Der var et anspændt forhold mellem Antibalas' grundlægger og mig.
"En talende tromme? Fela brugte ikke talende trommer."
Jeg var bekymret. "Vil de udvande det her?"
"Hvordan forstår man musikken, hvis sangene ikke er 22 minutter lange?"
Det slog mig i maven. Voldsomt.
Felas cyklus er rejst Jorden rundt.
Vi står udenfor Afrika Shrine.
Da Fela lejede det og optrådte der, kaldte han det Afrika Shrine.
Hans natklub Shrine lå i et gammelt hotels gård.
Han havde et stort, rødt kort over Afrika-
-hyldester til hans yndlingsledere i Afrika-
-fire platforme, hvor kvinder kunne danse, ryge...
Der var meget varmt. De fleste var mænd i 30erne.
De fokuserede på ham.
Alle var der. Stevie Wonder. Alle James Browns musikere.
Shrine var fuldt hver eneste dag.
Det var midt i Afrika. Det var i sandhed en sort oplevelse.
Vi var de eneste hvide der.
Det var meget intenst. Musikken fik mig til at græde.
Det var et forbløffende musikalsk øjeblik, for bandet var utroligt.
Om tirsdagen havde damerne fri entré.
-I morgen er det damernes aften. -Alle byens damer.
Hvis de da kommer.
Om lørdagen udfører han sin afrikanske tilbedelse.
Og pigerne står for et stort show.
Der var "yabis" om fredagen. Han talte om samfundsproblemer.
Han nedsablede eller latterliggjorde individer i regeringen.
En skam, at ingen har beskrevet Nigerias regering.
For første gang har jeg set noget, så jeg kan beskrive den.
Man kan ikke kalde Nigeria et kapitalistisk land.
Og det er ikke et apartheid-land.
Yabis var interessant. Publikum kunne tale om problemer.
Og Fela sagde. "Jaså, min bror. Er du vred?"
Lad mig fortælle, hvad jeg har oplevet.
Og idéerne udviklede sig til en sang.
Og Fela skrev teksten.
Jeg så ham skrive en sang. De havde allerede lavet musikken.
Han tog bare en kuglepen og...
Han stoppede ikke og kiggede det ikke igennem. Jeg lyver ikke.
Han skrev bare...
En typisk Fela-sang. Lad os tage "Opposite People" som et eksempel.
Først siger han, at "Opposite People" er titlen.
Fela plejede at bringe instrumenterne ind, et ad gangen.
Det var en dramatisk præsentation.
Det var adrenalinpumpende.
Repetition. Cirklen øges og påvirker en mere og mere.
Og når han er klar, falder de til ro.
Og når man tror, det er forbi, begynder sangen.
I midten plejede han at synge på pidginsprog.
Det var noget af det mest afgørende i hans karriere.
For pidgin var lingua franca for det engelsktalende Vestafrika.
"De vil vise sig. Ja, de vil vise sig ganske tydeligt."
"Hvor de end er, vil de vise, at de er modsatte mennesker."
Og så synger koret...
Og så kommer blæseinstrumenterne pludselig ind.
Det kommer let ind.
"Ja, giv mig de akkorder!" Alle sammen er i fuld gang.
Og jeg spiller min egen del.
Han kigger sig omkring. "Er alle med mig?"
Og han blinker til mig. "Han bemærkede, at jeg var med!"
Sig: "Ja, ja!"
Uanset om I kender os eller er nye og vil vide, hvad vi laver her-
-så er vi glade for at se så mange af jer i aften.
Her er min ungdoms musik.
Da det var om aftenen, at man levede livet.
Jeg var sammen med Lagos' sejeste fyr, J.K. Braimah.
Fela var meget naiv dengang.
Han var en slubbert, men han var rolig og beregnende.
Han vidste intet om kvinder. Så jeg tog ham med i byen.
Vi tog i klubben hver aften. Pigerne... Musikken... Highlife!
Highlife associeredes med Ghana og musikere som E.T. Mensah.
Men nigerianske musikere som Victor Olaiya spillede med E.T.
Hørte I highlife-blæseinstrumenterne? Som ung ville jeg spille på dem.
I ved, hvordan det er, når man er ung og vil noget. Man lyver.
Jeg sagde til mor, at jeg ville læse til læge i London.
Fela havde et sjovt liv. Han gik hver eneste klasse i skolen om.
Han var dum set med akademiske øjne.
Hans bror Beko tog til England for at læse til læge.
Da Fela kom, sagde Beko: "Du klarer det ikke. Det er svært."
"Gør noget lettere. Du spiller klaver. Studer musik i stedet."
Han var 19. Det var sent at begynde på musikstudier.
I England begyndte jeg at forstå: "Hvide kan ikke lide os."
Jeg ville leje et værelse og kiggede på avisannoncerne.
"Hus til leje. Ingen farvede. Ingen hunde."
I England blev jeg klar over, hvad det ville sige at være afrikaner.
Han gik fra Abeokuta Grammar School til Trinity College i London.
Det er en klassisk skole.
Jeg var ikke interesseret i klassisk musik. Jeg ville spille jazz.
Jeg studerede klassisk musik og gik ud og lyttede til jazz.
Han skulle spille klaver og endnu et instrument.
Han valgte trompeten.
Jeg spillede trompet og lyttede til Miles og Dizzy.
Han fortalte, at han tog hen til en jazzklub.
Han syntes, at han var god og spillede en trompetsolo.
Han spillede falsk, og alle gjorde nar ad ham.
Hans ven Wally Boknor stak af med hans trompetkuffert.
Nå han gik, så alle ham. "Det var ham, der var så dårlig."
Da Fela kom tilbage fra London, ville han spille jazz.
Jeg mødte Fela, fordi han ville starte et jazzband.
Han ville finde en, der kunne spille trommer, og var skuffet.
"Ingen kan spille trommer i det her land."
Jeg mødte ham. Han sagde: "Du spiller trommer. Kan du spille jazz?"
Jeg sagde ja.
Tony elskede jazz, som revolutionerede trommer for ham.
De passede perfekt sammen. De første to år spillede de jazz.
De lød lidt som Kinda Blue.
Det slog ikke an i Nigeria. Folk ville danse til highlife.
Highlife var døende i 60erne.
Alle ville knække koden. "Hvordan kan man forny highlife?"
Da jeg startede bandet, ville jeg kombinere jazz og highlife.
Den her sang blev indspillet live på Central Hotel.
Den hedder "Lai Se".
Han ville skabe en highlife, som var blandet med jazz.
Med mange blæseinstrumentsoloer og meget energi.
Alt, jeg gør med musik, at blande highlife med jazz, forsvinder-
-når fupmageren fra Sierra Leone, Gerald Pines, eller Geraldo Pino-
-kommer til byen i '66 med sit nye udstyr. Han kan ikke spille-
-men han larmer og stjæler fra James Brown.
Jeg kan se, at James Brown vil forandre Afrika for evigt.
Soulmusik fra USA fik stor indflydelse.
Så i 60erne ville alle opdatere highlife igennem soulmusik.
Vi går til scene 3. Los Angeles.
Varmt vejr. Sandstrande. Piger overalt.
Gode nærbilleder. Smukke afroamerikanske piger.
Den generte type. "Sort magt!"
"Vi skal vise dem. Med alle nødvendige midler!"
Jeg faldt for afroamerikanerne.
Det var en smuk tid. Man kunne gå ind i en klub-
-og møde en, der vendte op og ned på ens verden.
Juno Lewis hentede mig.
En gruppe var kommet til byen. De spillede på Bill-of-Fare.
Juno sagde, at jeg burde gå over og høre bandet.
Jeg sagde: "Ja, ja..."
Så vi ankommer. Da jeg går ind, kigger jeg op på scenen.
Og fyren deroppe kiggede ned, og vi fik øjenkontakt.
Og det var, som om der var en forbindelse mellem os.
En åndelig kerne forbandt os allerede fra første dag.
Jeg hørte bandet spille, men jeg var ikke imponeret.
Felas musik havde ikke nogen substans.
Under den første prøve hørte jeg, at han sang på yoruba.
Jeg spurgte, hvad han sang om.
Han var stolt, da han sagde, at han sang om sin suppe.
Så jeg begyndte at grine.
For på den tid havde folk en bevidsthed i USA.
Sorte mennesker var sorte og stolte.
James Brown havde jo sagt: "Jeg er sort og stolt."
Vi var i færd med at opdage det.
Efterhånden begyndte kundskaben at brede sig.
Da så jeg forskellene og blev meget vred.
Vi skal være stærke. Sort magt vil gøre os stærke!
I sorte mennesker i USA...
I ter jer, som om sort magt er inspireret af Afrika.
Det er den da også.
"Se her. Kundskaben findes i den her bog."
"Undersøg sagen. Sig ikke sådan noget, når du ikke ved bedre."
Jeg gjorde ham vist forlegen. Jeg var ikke til at rokke.
For jeg var klar til at kæmpe.
Hun fortalte mig om Afrika.
"Ved du ikke, at afrikanerne lærte europæerne alt, de ved i dag?"
Jeg sagde: "Hvad er det for noget pis?"
"Det står i nogle bøger." "Så vis mig en bog."
Så gav hun mig Malcolm X' bog.
Vi skal slå et slag og være enige om, hvilken type slag det bliver.
Malcolm X, Sandra og Black Panthers ændrede hans liv.
Det var i 1970, at jeg rejste til Nigeria.
Da flyets dør åbnedes, susede alt mod mig.
Forfædrene hilste mig velkommen.
Alt var anderledes. Luften, lugten. Og farverne. En masse farver.
Kvinder bar børn på ryggen og balancerede mad på hovedet.
Så jeg var i Nigeria og var stolt og lykkelig.
Jeg var forelsket og sammen med min mand. "Det her er livet."
"Jeg er i Afrika." Men så kom kulturchokket.
Jeg vidste ikke, at Fela var gift. Havde jeg vidst det-
-så havde vi ikke talt sammen nu.
Men jeg blev ført bag lyset og narret.
Han havde Remi, sin kone, Yamary og Yunis.
Han talte om dem, efter at jeg var faldet for ham.
Så jeg prøvede at forstå det, og det var ikke let.
Jeg havde mødt en afrikansk mand, der ville fortælle mig om Afrika.
Det her er broder Fela Ransome-Kuti.
Jeg vil gerne sige nogle ting nu.
Mænd fødes. Konger skabes.
Traktater underskrives. Krige udkæmpes.
Det var efter borgerkrigen i Nigeria, Biafrakrigen.
Jeg vidste intet om krig.
Der har været krig i Vestafrika i to år nu.
En borgerkrig mellem biafranerne og nigerianerne.
Borgerkrigen i Nigeria fra 1967 til 1970 var grufuld.
Den var blodig og efterlod et ar i landets psyke.
Det er umuligt at glemme, at mænd, kvinder og børn-
-blev slæbt ud af sengene og dræbt.
Biafra var igboerne, den katolske minoritet, der gjorde oprør østpå.
Mod yoruba sydpå og hausafolket nordpå.
Igboerne følte sig diskrimineret efter Nigerias selvstændighed-
-og ville skabe deres eget land. Det kunne de nok have gjort.
Men på det tidspunkt fandt man enorme oliekilder i området.
Og så endte det med en krig.
Vi har udkæmpet en lang og bitter strid.
Og det er endt med en sejr til den sunde fornuft.
Vores forenede land har sejret.
På grund af olien... Det var destabiliserende-
-da landet pludselig havde milliarder af oliedollar.
Det medførte korruption.
Landet blev vendt på hovedet, socialt og økonomisk.
Og det dannede grundlaget for nutidens Nigeria.
Ingen havde behøvet Fela, hvis ikke det havde været for oliens effekter.
At fortælle ham om musikken var den første lektion.
Jeg sagde, at musik skulle bruges til at uddanne folk.
"Du har en platform. Brug musikken til at opløfte folks sind."
Jeg smilede, da jeg fik idéen.
Jeg begyndte at synge om Afrika i mine sange.
Jeg tænkte: "Folk vil synes om mig."
Da hans vision blev udvidet, påvirkede det musikken.
Han arbejdede videre på modellen i Nigeria.
I 1970-1971 blev musikken mere vampagtig.
Vamp er, når man holder sig til én tone. Man skifter ikke akkord.
På den måde. Som i "Egbe Mi O".
Det var James Browns indflydelse. Og så havde han guitaren.
Den lyd. Sådan blev afrobeat født.
Tony Allen i L.A. havde også udviklet nogle nye ting.
Da vi samarbejdede, spurgte han, hvad jeg ville spille.
Jeg begyndte at spille på trommerne og prøvede forskellige ting.
Så sagde han: "Den der."
Han var en genial arkitekt. Han tog forskellige dele-
-sammensatte dem og skabte polyrytmik.
Han vidste, at Tony ville finde det rette mønster til den struktur.
Og få det hele til at fungere.
Tony Allen var lige så disciplineret som en soldat.
Har du nogensinde prøvet at spille afrobeat i 22 minutter?
Han gør ikke...
Ikke sådan. Han er dynamisk.
Man kan danse til det, men det er aldrig ligefremt.
Der var en synergi mellem Fela og Tony i Africa '70.
De var klar til at eksplodere.
Africa '70 havde mere styr på det end nogle af Felas andre bands.
Africa '70 var et af de bedste sorte bands efter 2. Verdenskrig.
Man tænker på Parliament-Funkadelic, da de var på toppen.
Man tænker på Bob Marleys Wailers.
Africa '70.
Han sagde til sine brødre, at han ville blive stor.
"Jeg vil blive succesfuld." De sagde bare: "Dig? Succesfuld?"
Hans musik var enorm. Han udgav en plade, "Jeun K'oku".
Og den blev populær.
Folk spillede "Jeun K'oku" overalt. Han blev bindegal.
Han fik sin første store check og viste sine brødre den.
Det var 45.000 naira. Det var mange penge i 70erne.
Han lagde den på bordet: "Har I set så mange penge før?"
"Jeg sagde jo, at jeg ville blive succesfuld."
Så introducerede en nigeriansk pige ham for græs.
Bandet måtte ikke vide, at han røg græs. Men far var ærlig.
Han kunne ikke skjule det for bandet.
Han ringede til Tony Allen, Baba Ani og de andre og sagde:
"Jeg har en hemmelighed: Jeg ryger græs."
De sagde bare: "Og hvad så? Det gør vi da alle sammen."
Han sagde: "Ryger I alle sammen?" Det blev til én stor fest.
-I glemte det magiske ord. -Puff, puff, gå.
"Puff, puff, gå." Det er aftenens magiske ord.
Jeg har knoklet med apparatet. Skal jeg bare give jer det?
Jeg skal nyde, før jeg lader andre nyde.
Jeg mødte Fela i skolen.
Jeg gik i klasse med nogle af hans nevøer.
Af og til forlod vi skolen for at se ham optræde.
Han var så talentfuld. Hele verden lyttede til ham.
Han levede det liv, som vi ønskede at leve.
Ingen opførte sig ligesom ham.
Han røg græs overalt og var omgivet af unge kvinder og sangere.
Han var en rockstjerne.
Han var nok den første afrikanske modkulturhelt i stort format.
Velkommen til Kalakuta Republic.
Vi har det sjovt i Kalakuta Republic.
Vi har vores brødre og søstre her.
Kalakuta Republic, hans kompleks, lå i en nedslidt del af byen.
Det var et gult hus på to etager, omgivet af pigtråd.
Tak, mine brødre og søstre. Vi er i Kalakuta Republic.
Vi gør alt for at være lykkelige. Alle vil være lykkelige.
I det område, han boede i-
-hjalp han mange med at undgå at blive kriminelle.
De var blevet slemme kriminelle, men han hjalp dem.
Han gjorde dem til musikere, elektrikere og blikkenslagere.
De drev kollektivet og blev godt betalt.
Fela ansatte hundredvis, som han ikke engang behøvede.
Sådan var Fela.
Vi diskuterede til langt ud på natten.
Han viste os mange bøger.
Vi læste Nkrumahs bøger, Marcus Garvey og Malcolm X.
Vi læste "Stolen Legacy". Vores bibel var "Black man of the Nile".
De fortalte om afrikansk historie, vi aldrig lærte om i Afrika.
I modsætning til de intellektuelle, der plaprer om folket-
-men ikke bor i ghettoen, så boede Fela i ghettoen.
Med folket.
Jeg kunne relatere til Felas holdninger og hans livsstil.
Det var en skandaløs livsstil.
De levede så frit i et kollektiv, de kaldte Kalakuta.
Jeg har aldrig følt mig så fri i mit liv, som jeg gjorde der.
Først og fremmest så var det ulovligt.
På grund af borgerkrigen frygtede landet udbrydere.
Så kommer der en halvnøgen musiker, omgivet af underlige personer-
-som bryder ud af Nigeria.
Det er bare et lille kompleks, omgivet af pigtråd-
-men han kalder det et separat land.
Min farmor, Felas mor...
Felas livsstil begyndte at skræmme hende.
"Han er ved at blive skør."
Farmor var der tit. Hun vidste, at Fela røg.
De havde et tæt bånd.
Mor var den første kvinde, der kørte bil i Nigeria.
Den første afrikanske kvinde i Kina.
Nkrumahs rådgiver. Formand Maos kammerat.
Leder af kvindebevægelsen.
Nationens moder.
En modig kvinde. Og en fantastisk lærer.
Det her kom ikke ud af intet.
Hans bedstefar, hans mor... De udfordrede autoriteterne.
Den unge mand kommer fra en kæmpe inspirationskilde.
Det skal vi beskrive ordentligt.
Jeg var så betaget af hans mors historie.
Det begynder... Vi har en protest herovre.
Det fører til en kunstner. Han bliver politisk interesseret.
Tre uger efter mit møde med Fela...
Politiet?
...kom politiets første razzia mod Kalakuta.
50 strømere udenfor min dør.
-De ledte efter hash. -Bare en håndfuld græs.
Før lod de ham være, fordi han kom fra en prominent familie.
Kom ind, kom ind, politisvin!
Da politiet kom, blev han rasende. Han sagde: "Det er et slag."
Han blev mere aggressiv.
"Alagbon Close" var den første sang, der angreb regeringen.
Det var den første sang nogensinde.
Da jeg malede billedet, var det spirituelt for mig.
"Fela har besejret politiet."
Da jeg viste Fela billedet, udbrød han: "Wow!"
Det var starten på pladeforsidernes dynasti.
Jeg delte Felas panafrikanisme, så jeg vidste, hvad han mente.
Så min kunst komplementerede Felas musik.
Her lå det oprindelige Kalakuta.
Når Fela skulle optræde på Shrine-
-gik han ned ad den her vej. Vi følger hans rute nu.
Han gik midt på gaden. Bilerne stoppede overalt.
Han hævede næverne, den højre, så den venstre, og spankulerede.
Og det taktfaste råb begyndte fra folk i bilerne og på fortovet.
"Fela, Fela, Fela!"
Når han gik ind i Shrine, var han omgivet af mennesker.
Og så begyndte han på sin optræden.
Nu er Fela en meget rig mand. Nu er han et ikon.
Alle vil møde Fela.
I 1970 handlede alt om mig. Jeg var "den amerikanske negerkvinde".
Men i 1976 var det ikke intimt længere.
Han sagde: "Vil du være sammen med mig?"
"Jeg har ti kvinder til. Du kan være en del af mit følge."
Og det var jeg ikke interesseret i.
Han var omgivet af en masse mennesker. 200-250 personer.
Han ville ikke favorisere sin familie over andre.
Han gav alle noget. Vi måtte vente. Vi fik kærlighed til sidst.
Ærligt talt så er minderne om ham som far i vores tidlige barndom...
Vores liv var anderledes. Vi kaldte ham ikke far.
De forbød han os. Vi skulle kalde ham Fela.
Mor var hele tiden syg. Han havde mange kærester.
Nu forstår jeg, hvorfor hun altid var syg og døjede med mavesår.
Da vi var cirka ti år, gav han hende en lejlighed, væk fra det liv.
Efter at mor var flyttet ud af huset...
...så havde Fela ingen grænser.
Okay. Hvil, hvil.
Okay, godt. Det er godt.
Jeg mener... "Er jeg bange for det her?" Stille, tak.
Det var svært at være autentisk i forhold til Felas synspunkter-
-omkring emner, der er følsomme nu. Kvinderne.
I det afrikanske system har kvinder og mænd forskellige pligter.
Kvinder, der kan deltage, må deltage.
Kvinder, der tror, de kan konkurrere med mænd, må gøre det.
Men kvinder skal kende deres plads i samfundet.
Når man er hjemme, om man er præsidenten eller ej-
-så må ens mand banke en.
Gid vi kunne hæve os over det her.
Så...
Det er min bekymring. Du kan klare det.
Vi er i Manhattan, og det er ikke velset at sige sådan noget.
Vi lever i en tid, hvor man ikke siger visse ting om kvinder.
Men Fela gør det. Han er en autentisk afrikaner.
Bare sig det ligeud.
Vi prøvede at finde ud af, hvor langt vi kunne gå.
Sådan optrådte han med piger hver aften.
Vi prøver at repræsentere ham, men jeg ved ikke hvordan.
Eller jeg ved det, men er bange for det.
At tage sådan fat i en kvinde... "Hun skal vide, at hun bliver bollet."
Vi ville skildre en grænsebrydende skid, som var charmerende.
Jeg er ikke en let mand. Af og til er jeg hård mod dem.
Men de er ikke "vildledte piger", som den nigerianske presse siger.
"Mindreårige prostituerede." De her kvinder er dronninger!
De er min familie.
Og snart vil de bære mit navn. For jeg gifter mig med jer alle!
Vi skulle sige til mor, at han ville gifte sig-
-og at hun skulle komme til brylluppet.
Hun sagde: "Hvis han ikke er fej, hvorfor sender han kyllingerne...?"
FELA GIFTER SIG
Det var spændende.
"27. Vi får en masse søskende." Vi var spændte.
Han var stadig gift med mor, og hun gik ikke med til det her.
Så hun blev hjemme.
Pressen var der. Og de 27 dronninger.
Og han giftede sig bare med dem.
Han gik i seng med dem. Hvorfor skulle han så giftes med dem?
Det forstod hun ikke rigtigt.
Jeg giftede mig med dem, fordi det skal være meningsfuldt.
Jeg vil have et meningsfuldt liv.
Ifølge traditionen må jeg gifte mig med 27 kvinder.
Jeg følger den traditionelle lov. Yorubafolkets lov.
Han sagde, at det var en afrikansk livsstil.
Men vores tradition har strenge regler om polygami.
Man kan ikke bare tage en kvinde. Man skal forhandle med hendes familie.
Med polygami kan man gøre det to, tre, fire gange.
Man skal betale familien en medgift.
Så det er et meget strengt system.
Det er ikke, som Fela gjorde det. Man synger musik-
-som unge piger kan lide, og så gør man dem til en del af familien.
Det var en helt anden sag.
Jeg var ven med de fleste af dem.
Jeg snagede og vidste, hvem der var hans favoritter.
Jeg vidste, hvem der kom til hans værelse to-tre gange om ugen.
Felas værelse er privat.
80% af gangene, døren er låst, dyrker han sex.
På døren har han et skema, som konerne tjekker. "Min tid."
Fela råbte: "Gør dig klar!" Så var det ens tur.
De andre piger ville ikke have, at man gik ind.
Fela ventede i rummet, og de andre stillede sig i vejen for en.
Jeg husker den første nat, hvor jeg var i Felas hus.
Jeg glemmer det aldrig. Der var 15 kvinder til stede.
Han talte med en af dem. Så gik hun på toilettet.
Så satte en anden sig der, og så talte han med hende.
Det blev ved, til han havde valgt, hvem han ville tilbringe natten med.
Efter det gik alle amok.
Der var 15 kvinder, som skændtes.
Midt i det kom Seun og Motun, idet solen var stået op-
-ud fra deres værelser i skoleuniformer.
Midt i det kaos skulle børnene sendes i skole.
Så gik det op for mig: "Sådan er det for ham hver nat."
Dengang i Nigeria var der... Man sagde, at der var 80 millioner.
Nigeria var en kæmpe og bange for at falde fra hinanden.
Man planlagde kuppet i Kaduna.
Regeringen var meget ustabil.
Mohammed var blevet skudt. Obasanjo havde taget over.
Man folk var altid bange for problemer i militæret.
Der var ingen kup i Nigeria, men militæret styrede landet.
Folk var meget bange. Man var i kontakt med militæret hele tiden.
Vores liv var i deres hænder.
Man så militæret overalt.
Da vi var der, indledte de "Operation Go Slow".
"Go Slow" var en eufemisme for trafikpropper.
Der var trafikproblemer. Der kom så mange penge på grund af olien-
-at eliten havde råd til at købe en masse biler.
Lagos er en masse øer, der ligger omkring laguner-
-så der var ingen infrastruktur.
Trafikken tog en evighed.
Så militærfolk blev placeret ved store vejkryds.
Hvis en chauffør smølede, stoppede de bilen og piskede ham.
Hvem gjorde de det for? "Skal de ikke beskytte os?"
Men de tævede en gul og blå.
Der var ikke meget frihed. Folk mærkede presset.
Og én mand kritiserede militæret.
Det, der sker i Nigerias fængsler, er nazisme.
Jeg så dem piske drenge. 24 slag. Først kom de sand på kroppen.
Og det var ikke en straf. De kunne lide at gøre det.
Hvis man ser på, hvad Fela betød for jævne folk i Lagos...
Om fredagen glæder de sig til at være på Shrine.
De vil høre inspirerende sangtekster-
-eller kommentarer om situationen i landet.
Min far blev snigmyrdet, da jeg var 12 år.
Og nu siger den her mand, at han vil kæmpe folkets sag.
Jeg var grebet af ham. "Han er min helt."
Når drenge kommer...
Fela var en torn i øjet på dem. Han nævnte navne.
Der var så meget korruption.
Forholdet mellem ham og regeringen var anspændt.
Lederen Obasanjo kom fra den samme hjemby som Fela.
Familierne kendte hinanden og var prominente. Særligt Felas.
Så de var nærmest rivaler.
Du taler om sort magt. Lad mig vise dig sand magt.
Et faktum om Felas kompleks Kalakuta...
Længere ned ad gaden lå Abalti Barracks, en kaserne.
Atmosfæren var anspændt, for Fela var som en mafiaboss dengang.
Han styrede området. Og nede ad gaden var hans fjender, hæren.
Kig på det her knivsblad.
Vi skærer dig i ansigtet.
Det her knuste glas bliver stukket op i din...
Hærens ledere uenige med Fela
Fela, det sorte folks forkæmper
Der var anspændt. Ifølge Tony Allen var det som en krigszone i 1974-1977.
Da styret reagerede, sagde han: "Man må ikke give op."
Hvis man blev slået ned, måtte man ikke overgive sig.
Han sagde: "Nej, man må slet ikke give op. Man er nødt til..."
Det var hans filosofi. Sådan var Fela.
Måske er det kun en leg mellem os.
Jeg vil have regeringen styrtet, og de spærrer mig inde.
200 gange har jeg været i retten. Men jeg kæmper imod.
Som Muhammed Ali.
Venter. Holder udkig efter min chance.
Min tur.
Hvordan skal jeg hævne mig på de... zombier?
Fela angreb hæren med en sang, da jeg var der: "Zombie".
Zombie.
Fela taler om zombier. "Zombier går ikke, før man giver dem ordren."
Zombier stopper ikke, før man giver dem ordren.
"Hvordan ser zombier ud?"
Zombier tænker ikke.
En dag improviserede Sahr. Han sagde: "Zombie. Zombie!"
Zombie!
Hvem citerede han? Horrorfilm. Hvem laver horrorfilm?
Man laver dem i det her land.
Men zombier er en tradition indenfor caribisk voodookultur.
Det er i deres bevidsthed, men lad os fremhæve det.
-Tid til strækmarch. -De har tid...
-Strækmarch! -Hvad er det?
Det er det 20. århundrede. Det her er strækmarch.
Okay? Det er strækmarch.
Højt. Lad mig se strækmarch.
Soldaterne i de undertrykkende regimer-
-er i den samme lejr som Mussolini, Hitler og Stalin.
Da vi børn så pladeforsiden, begyndte vores hjerter at banke.
"Fela! Hvad er nu det?"
Jeg vidste, at det ville give problemer.
Det må man ikke. Og far sagde: "Ja, det vil give problemer."
De leger med ilden, men det er han ligeglad med.
Han holdt saxofonen som et gevær og marcherede rundt på scenen.
"Hvis vi gør grin med dem, så er folk ikke bange for dem."
Sangen blev straks et hit, under militærstyret.
Når man kørte igennem Lagos, hørte man den i de små butikker.
Selv om den ikke måtte spilles i radioen.
"Zombie" var et hit, men et meget lille et.
"Har du hørt 'Zombie'?" Man vidste ikke, hvem der arbejdede for SSS.
"Den historie bør vi fortælle."
"Giv os nu en strækmarch." Sådan noget gjorde Fela.
"Zombie" var gnisten, der antændte krudtet.
Det var fredag den 18. februar 1977.
Nina og jeg spiste middag, da det bankede på døren.
Et bud kom med en meddelelse fra ham.
Der stod: "Kom. Haster. Fela."
Jeg kom hjem fra skolen og så soldaterne marchere.
"Wow. De er på vej over til fars hus."
Huset skælver nu. Generatorerne brænder nu.
Nu kan jeg lufte tåregassen.
Den første soldat klatrer over muren.
1.000 soldater omringede huset. Det tiltrak en folkemængde.
Cirka 60.000 mennesker så på.
Folk stod på vejen. Biler stoppede. Der var en kæmpe trafikprop.
Hegnet var elektrisk, så de måtte slukke for ellen i området.
Så kunne de trænge ind.
Men det gik ikke hurtigt. Det tog dem tre timer.
Da jeg kom derover, så jeg flammer, der steg op i luften.
Folk løb frem og tilbage, og soldaterne tævede løs på dem.
Soldater! De var overalt. Og de var faretruende.
Der var mørkt. Og da så vi, at huset var brændt ned.
Mor begyndte at skrige: "De har slået ham ihjel!"
Undskyld...
Hun begyndte at skrige: "De har slået ham ihjel!"
Min onkel sagde: "Femi, ned, så de ikke genkender dig."
De gennede folk ud af huset. Pigerne var nøgne og blodige.
"Kl. 17.39. De klæder mig af. De hiver i mit køn, til det bløder."
"På hospitalet tager de en flaske og en kniv ud af mig."
"Kl. 17.45. De slæber Funmilayo op ad trappen."
Nej!
"Kl. 17.47. De smider hende ud gennem vinduet ovenpå."
Vi fandt dem nok omkring tre dage senere.
Vi fandt Felas mor først. Hun var på militærhospitalet i Yaba.
Fela var på militærhospitalet i Lagos.
De havde brækkede knogler. Alle var blevet alvorligt mishandlet.
Det var det mest horrible, jeg nogensinde havde set.
FELAS HUS BRÆNDT NED
"Funmilayo sagde, at et politisk liv er svært."
I et liv med politik kan hvad som helst ske.
Slemme ting kan ske.
Hun var nok ikke overrasket over at blive kastet igennem vinduet.
Hun døde, et år efter at huset var brændt ned.
Fela kom sig aldrig over hendes død.
Nu er min mor død på grund af dem!
Fela havde et offentligt image. Ingen så ham privat.
Da han tog afsked med sin mor, stod min mor ved hans side.
Hun så, at han havde tårer i øjnene. Hans krop skælvede.
Det var et hårdt slag for ham, for hun gav ham moralsk støtte.
Og ideologisk støtte.
Hun var hans forbillede, hvad angik politisk aktivisme.
Og mange mener, at han var i vildrede efter det, der var sket.
Mor...
Var du bange i det øjeblik?
Da de greb fat i dag, slæbte dig til det vindue og holdt dig der.
Bad du for dit liv?
Han følte sig skyldig. Han mente, at hun døde på grund af ham.
Men skyldfølelsen var kun en lille del af hans følelser for hende.
Det var snarere kærlighed.
Han ledte stadig efter en forbindelse til hende efter hendes død.
Det var hans eneste svaghed.
Esu... Korsvejens vogter...
Jeg beder om din tilladelse til at tale med min mor.
Shango... Himlens tordnende konge...
Min færd bringer mig igennem dit kongerige.
Sådan talte han med sin mor.
Han talte længe om sine samtaler med sin mor, med ånderne.
En af hans koner, Sewaa, kommer fra Ghana.
Det er hende, der tager imod hans mors ånd.
Så foran den her kvinde, Sewaa fra Ghana, bliver Fela som et barn.
Han siger: "Mor, mor! Kan jeg gøre sådan her? Eller sådan her?"
Ændrede Fela sig efter moderens død?
Om han ændrede sig?
Nej. Alt blev meget stærkere, end det havde været før.
Nu var han virkelig vred.
Der har ikke været nogen inden for Afrikas politik...
Kun to personer er gået på gaden og har fulgt efter folk.
Nkrumah og mor. Hvad taler jeg om?
Sangen "Coffin for Head of State" fortæller om-
-da hans mors symbolske kiste blev bragt til general Obasanjo.
Fela holdt ham ansvarlig for razziaen, der førte til hendes død.
Vi vil marchere forbi kasernen.
Vi vil placere den lige ved hans dør.
Vi vil vise verden, hvordan en ægte leder ser ud. Et ægte statsoverhoved!
Præsident Funmilayo!
Han sagde, at han ville bringe kisten til kasernen.
Jeg anede uråd.
Er Fela gal?
Vær gale med mig!
Jeg bad Gud om at lade ham glemme det. Så faldt jeg i søvn.
Så rørte nogen ved mig. "Fela kalder på dig!"
"Jeg vil ikke vågne. Hvis vi går derhen, bliver vi slået ihjel!"
"Hvad mener du med, at du tog din mors kiste ned til retsbygningen?"
Og de vidste, at de ville få prygl. Det vidste de.
Og de bankede dem og piskede dem.
"De vil skyde os. Han forårsager kun problemer hele tiden."
Husk, at huset var brændt ned.
Alle hans penge i banken var blevet stjålet.
Han skyldte banken tusindvis af naira. Han var flad.
Jeg ville ikke have problemer. Jeg er bare Tony Allen.
Jeg vil sgu bare spille trommer. Nyde musikken.
Men jeg er nødt til at tale på bandets vegne-
-og vi har ikke fået løn i flere måneder.
Koncerten i Berlin var et vigtigt vendepunkt.
Festivalens arrangører betalte vistnok et sekscifret beløb-
-for at få Fela og Africa '70 derhen.
Hvis man tager alle dem, der arbejdede sammen med ham...
Musikere, dansere, sangere, arrangører...
Vi var 28. 28 mennesker.
Men på turnéer var vi 71. 71 mennesker.
Det var enden på det oprindelige Africa '70.
De havde gennemlevet meget, men følte sig underbetalt.
Så mange af dem så det som det sidste forsøg. De var misfornøjede.
Så halvdelen forlod bandet i Berlin.
Tony Allen forlod også bandet.
Jeg sagde: "Fra i dag er jeg ikke længere medlem af Africa '70."
"Det er forbi. Det er slut."
Så blev det nye Egypt '80 dannet.
Da Egypt '80 blev dannet, kom vi unge ind i billedet.
Vi var som et reservehold.
Spil på de forbandede trommer.
Så det var en ny æra for afrobeat.
Da vi dannede Egypt '80, blev musikken mere...
Egypt '80 var meget disciplineret.
Africa '70s musik var mere cirkulær. Den var mere... Den var mere funky.
Egypt '80 var mere... "Vi kæmper. Vi er på en mission."
Musik som et våben.
Han var helt anderledes på scenen.
Alle vidste, at man ikke måtte kludre i det på scenen.
Gjorde man det, blev man omgående fyret.
Og han overser aldrig noget.
Han kigger på en. Man får en meget hurtig reaktion på scenen.
Når han vender sig mod bandet, bliver alle bange.
"Hvad har jeg nu gjort?"
Fela var krævende. Alt skulle være perfekt.
Musikken, dansen og koreografien skulle være perfekte.
Fela turnerede for pengenes skyld, for at jage nye piger-
-og for at sprede et budskab.
Han var overbevist om, at han kunne sprede et budskab-
-et stærkt budskab, om Afrika.
Musikken skal repræsentere kunstnerens tanker om omgivelserne.
Så i Afrika skal musikken ikke stå for underholdning, men revolution.
Lad mig synge den.
Jeg ser nutidens afrikanere. Det, vi gør...
Vi lider, og vi smiler.
Alle afrikanere smiler.
Vi smiler, fordi vi er gode mennesker.
Men man skal ikke smile under dårlige forhold.
Så bliver alt værre. Så bliver man en slave.
Så jeg skrev en sang, der hedder "Suffering and Smiling".
Vi ved ikke, hvad der er sket. Vi ved ikke, hvad Fela har gjort.
Men de kommer og gør alle tossede.
I 1981 blev jeg arresteret med ham.
Da var mishandlingen værst.
Han blødte ud af hovedet, og man kunne se, at han led.
Da forstod jeg, at sådan var hans liv.
Vil du se, hvordan politiet mishandler en? Se her.
I skal se det. Se her.
Kig. Lige her.
På hele min krop. Overalt. De tævede mig sønder og sammen.
Men jeg døde ikke, for jeg hedder Anikulapo.
Jeg har døden i min pose. Jeg kan ikke dø. De kan ikke dræbe mig.
En, to, tre, fire.
Normale folk kunne ikke skrive sange under de omstændigheder.
Men modstanden holdt hans kreative ild i gang.
Han var så modig. Jeg tænkte: "Bliver jeg nogensinde så modig?"
Jeg vidste ikke, hvor han fik det fra.
Han sagde til soldaten: "Skiderik, skyd mig dog!"
Alle andre ville sige: "Vi dør. Vi dør i dag."
Men Fela sagde: "Rend mig, rend mig!"
Det her skal de vide: Hvis de tror, at jeg ændrer mig-
-eller går på kompromis med min attitude, min livsstil-
-eller mine politiske mål...
De gør mig stærkere. Jeg er meget stærkere nu.
I 1985... I morgen... Næste måned... Jeg bliver landets præsident.
Han havde storhedsvanvid. Han ville være præsident.
Han ville have, at jeg skulle være hans informationsminister.
Jeg sagde: "Informationsminister?"
En ærlig, progressiv regering, som ved, hvad den laver.
Ingen diplomati. Ingen kompromiser.
Ingen marxisme, leninisme eller kapitalisme. Afrikanisme.
Han havde ikke nogen klar, politisk ideologi.
Det var instinktivt, om han kunne lide noget eller ej.
Jeres ledere... Jeres banker... Jeres åndssvage kolonialister.
Alt handler om magt i Felas øjne.
Han mente, at almindelige nigerianere burde få magt.
De skulle ikke behandles som brikker.
Jeg har længe talt om panafrikanisme.
Tænk, at man bekymrer sig så meget-
-at man bliver banket, dolket og anholdt.
Det var det pragtfulde. Han forlod aldrig Nigeria.
Han kunne have hygget sig i Paris eller New York.
"Nej, jeg bliver her og irriterer jer." Det var skørt.
Han kunne ikke have gennemlevet alt det, der skete for ham-
-hvis han ikke elskede folket og ville forbedre deres liv.
-Og var gal. -Ja, men...
For mig er mysteriet hans galskab.
Han elskede folket. Et begreb om dem.
Men det, der er fængslende for mig, er hans galskab.
Okay. Monstre. Monstre.
-Og... -Man dør af lyden af deres skrig.
Okay. Én gang til.
Fela var et helligt monster.
Klapper man et helligt monster, får man hånden bidt af.
Et frygtløst, ufuldkomment, skræmmende og ofte smukt væsen-
-der vandrer mellem guderne og den her verden.
Verden styres af højere kræfter. Det skal folk forstå.
Det gør man gennem kundskab om sin kultur og sit folk.
Ikke gennem kristendom og islam. De får os væk fra vores rødder.
Jeg kom ikke tilbage før 1981, da Fela bad mig om at komme til Paris.
Da jeg ankom, mødte jeg en Fela, der var helt forandret.
Mit liv har ændret sig. Jeg var i trance.
Jeg ser mange flere spirituelle ting nu.
Fela var optaget af egyptologi og ånder.
For han havde så meget smerte over tabet af sin mor.
Når det regnede, så han det som et budskab fra sin mor.
Det var så vigtigt for ham at have kontakt med hende.
Når man oplever så meget tragedie-
-ændres ens livssyn. Man fokuserer mere på den anden verden.
Hans liv var ikke en forbindelse til virkeligheden.
Det handlede mere om ånderne. Et globalt syn på verden.
Og han slog følge med en mand kaldet professor Hindu.
Jeg vil præsentere min spirituelle instruktør. Min broder.
Professor Hindu.
Professor Hindu var en magiker fra Ghana.
Fela var fascineret af ham og havde ham med overalt.
I de sidste tre år har Fela fokuseret på afrikansk spiritualisme.
Han har en personlig guru med sig-
-som han hævder har givet ham mirakuløse kræfter.
Mit spirituelle liv har fortalt mig, at jeg bliver mindst 130 år gammel.
Siden da er min hud blevet glattere. Mine rynker er ved at forsvinde.
Jeg mærker mere energi, og jeg boller mere.
Fela siger utrolige ting om sin gurus kraft.
Uden Afrikas åndelige essens kan Afrika ikke udvikles.
Om sådan noget ligger bag Afrikas kultur, må I selv afgøre.
Fela bad mig om at arrangere et event for professor Hindu.
Min favoritklub Country Club lå i Belsize Park i London.
Så der skulle vi være.
Vi gik ind. Der var kameraer. Der var cirka 200 personer.
Professor Hindu kom på scenen med en stor sten og en stor kniv.
Han sleb kniven.
Da tiden var inde, satte hans assistent Emmanuel sig ned.
Han tog en stor kniv frem. Den lignede en slagterkniv.
Han løftede hans hoved og...
Han skar halsen over på ham. Der var blod overalt.
Blodet sprøjtede. Kameramanden kiggede væk.
Alle skreg.
Så løb de ud med ham. Publikum løb også ud.
De smed kroppen ned i graven, som de fyldte med jord.
Jeg prøvede ikke at forstå, hvad de gjorde. "Han dør!"
Fela sagde: "Vi kommer på søndag. Så får I Afrikas magt at se."
"Vi får livet tilbage i ham igen."
Jeg kunne ikke lide det. Jeg sagde: "Professor, der er koldt."
Han lo. "Bare rolig. Gå hjem."
Jeg vidste ikke, hvad der ville ske om søndagen. "Vi bliver anholdt."
Publikum kom tilbage.
Professoren havde badebukser på igen.
Han stampede med fødderne og mumlede.
Pludselig kom der en hånd op af jorden!
Alle gravede. Jeg trak ham op. Hans hænder var varme.
Jeg ved ikke, hvordan han gjorde det.
I mine øjne var Hindu en fupmager.
Han var en fupmager.
Fela var på jagt efter noget spirituelt og troede på ham.
Jeg så mange uærlige folk, der prøvede at udnytte ham.
Det her er Robert Steffens.
Vi snakker med stjernen fra "Hollywood Bowl Show":
-Fela. Velkommen til KCRW. -Hej.
Alle er glade for, at du kommer til byen.
Lad mig spørge dig om professor Hindu. Kommer han med dig?
Ja, absolut. Han er helt utrolig.
Han er en budbringer, som er blevet sendt hertil for at forandre verden.
Han var på vej til USA for at deltage i "Hollywood Bowl".
Fela havde en kåbe på, når han rejste.
Professor Hindu kom penge i kåben.
"Bare rolig. Jeg gør dem usynlige."
Fela blev anholdt, da han rejste til USA med sit band.
Han var i besiddelse af udenlandsk valuta.
I forrige uge blev han dømt til fem års fængsel i Nigeria.
At han blev dømt til fem års fængsel for at have udenlandsk valuta på sig-
-beviste, at de kunne gøre, som det passede dem.
Hindu var der stadig, da Fela røg i fængsel.
Alle, der havde troet på ham, mørbankede ham.
Så han rejste tilbage til Ghana og kom aldrig tilbage.
-Hvordan har Fela det? -Ikke så godt fysisk.
Han har været indespærret i et rum med 100 personer.
Hans helbred er i forværring.
Nu kan jeg fortælle, at det...
...sårede ham meget dybt.
Det var ikke en spøg længere.
Jeg besøgte ham i fængslet i det nordlige Nigeria.
Jeg kan fortælle dig, at...
Amerikanske senatorer og franske ministre skrev til ham.
En Amnesty-kampagne gjorde opmærksom på hans situation.
Han afsonede 18 måneder af sin straf.
Dommeren besøgte ham-
-og tilstod, at militæret havde presset ham.
Det blev kendt. Dommeren blev fyret, og Fela blev løsladt.
Fela fra Nigeria er her hos os i aften.
Giv ham en varm velkomst. Lad os fejre, at Fela er fri!
Fela er fri.
Da han kom ud i 1986, var han næsten lige så tilbedt som Nelson Mandela-
-som en berømt afrikansk politisk dissident.
Du er begyndt på en verdensturné. Hvordan orker du det?
Det er naturligt.
Er det? Blev dit livsmod ikke påvirket af din tid i fængsel?
Nå, det. Jo. Det påvirkede mit livsmod.
Det var nok en meget mørk tid for ham.
Men hans musik nåede op på det næste niveau.
Flere niveauer. Han måtte søge i sig selv som komponist-
-for at finde sin kraftkilde.
I 80erne begynder han pludselig at skabe dybe kompositioner.
Som "Teacher Don't Teach Me Nonsense" og "Beasts of No Nation".
De er meget mere komplicerede end Africa '70s sange.
Han kaldte det ikke afrobeat, men klassisk afrikansk musik.
Sig: "Ja, Ja!"
Nu forstår I.
For at spille afrikansk musik skal man starte med en smuk rytme.
Så tilføjer man trommer. Nu begynder vi.
Hen imod slutningen på Felas liv ser man rytmen, han var ude efter.
Den skal være som en maskine. Man tilføjer intet.
Man fjerner og tilføjer intet. Man bliver bare, hvor man er.
Det er ligesom en trance.
Sangene er lange. Der er en spirituel stemning over dem.
For han var nu spirituel. Og de er politiske.
Han var et geni, hvad angik rytmer og sange.
Og i løbet af hans karriere blev musikken mere dybsindig.
Jeg tog til USA og var ude hos alle de store pladeselskaber.
På Felas vegne. De havde ét spørgsmål, jeg ikke kunne svare på.
"Hvilke tre minutter af de 28 minutter skal jeg spille i radioen?"
I en af de sidste samtaler mellem os før hans død-
-spurgte jeg, hvorfor sangene var så lange.
De kunne være 30 minutter lange.
Han lo og spurgte, om jeg nogensinde havde hørt Beethoven og Bach.
"Var deres musikstykker korte?" "Nej."
"De spillede det, de følte. Det her er det, jeg føler."
Han sagde til Lemi og mig: "Hvad I end gør, så gør det ordentligt."
"Gør det ordentligt og ikke for pengenes skyld."
"Hvis de ikke påskønner en, kommer de efter en, når man er død."
Det var som en profeti. Hele verden er kommet efter ham nu.
Ja... "Og så var der min død."
"En horribel og skamfuld død-
-af en sygdom, som vi stadig ikke vil tale om."
-Hvem vil ikke tale om den? -Afrikanere. Aids.
Efter løsladelsen havde han forhold med mange kvinder.
"Som Funmilayo døde jeg heller ikke."
Jeg er...
Det er frygteligt, at han dyrkede ubeskyttet sex.
"Jeg ser dem fremvise mig i gaden i lænker."
Fela blev brugt i aids-kampagner. Jeg blev lidt vred på hans vegne.
Sådan skal han ikke bruges. Sådan vil jeg ikke bruges.
Er meningen med mit liv aids?
Kreativitet i et liv med døden
Jeg blev lettet, da vi valgte at slutte før det tidspunkt.
Jeg vil ikke være bagklog. Det var vores valg.
Min elskede bror er død af aids.
Hans bror vælger nu at bekendtgøre det.
På grund af skammen omkring aids ville ingen høre det.
Vi lader, som om vi ikke har aids i det her land.
I risikerer alle sammen at dø af aids. Det skal I være klar over.
Det er ironisk, at han havde to brødre, der var læger.
Og desuden koordinerede Koye og Femi Soyinka-
-Nigerias kampagne mod aids.
Fela levede nok i fornægtelse.
I et interview sagde han, at han ikke kunne få kønssygdomme-
-fordi han ikke brugte sex forkert.
For mig er sex ikke kun sex. Sex giver mig også kraft.
Man kan få spirituel kraft af at dyrke sex. Det er meget vigtigt.
-Spirituel kraft? -Ja.
Han udsatte også andre for fare. Det er jeg enig i.
Men han troede ikke på sygdommen.
Fela troede ikke på vestlig medicin.
Han ledte efter den afrikanske kilde, selv hvis den var forkert-
-fordi det var den lokale kilde.
Europæisk medicin har en meget lav spirituel bølgelængde.
Traditionel afrikansk medicin har en meget høj spirituel bølgelængde.
Da han begyndte at få hudsår...
...sagde han, at han skiftede hud.
Ligesom en slange.
Engang var han på scenen i hvide bukser og begyndte at bløde.
Nogen gav ham nyt tøj. Han sagde: "Hvorfor?"
Han sagde, at hans krop gennemgik en spirituel forandring.
Jeg var på turné. Min søster ringer og beder mig om at komme hjem.
Hun tror, at Fela er døende. "Jeg kommer straks hjem."
Vi tog til Kalakuta, og der lå han.
Han var for svag til at forhindre dem i at tage ham til hospitalet.
Det var sidste gang, jeg så ham. Da de tog ham ud af huset.
I familien troede vi ikke, at folk elskede ham mere.
Vi troede ikke, at nogen respekterede ham mere.
Så min søster og jeg sagde: "Han er stadig elsket."
Jeg sagde, at han skulle ligge på lit de parade på et stadion-
-for en million mennesker ville komme til begravelsen.
Vi anbragte hans lig der klokken halv syv og ventede.
Folk kom med bemærkninger. "Hvor bliver alle de mennesker af?"
"Vent." Klokken syv. "Hvor bliver de af?"
Klokken ni begyndte folk at komme.
Cirka 100 mennesker. Og det var et kæmpe stadion.
"Du sagde en million mennesker." 10.000. 11.000. 15.000.
Det anede os, hvad der ville ske.
20.000. 40.000. 50.000.
Og så kom der mennesker!
Da dørene blev åbnet, blev folk som gale. De ville se deres helt.
Fela Anikulapo Kuti døde i sidste uge. Han var en legende i Nigeria.
Han turde sige myndighederne imod, og han var elsket.
Jeg havde aldrig oplevet noget lignende.
Han lå i en glaskiste med en stor joint i hånden.
Folk gik forbi kisten for at vise den sidste ære.
Jeg vidste, han var en stjerne, men forstod ikke berømmelsen.
Jeg var jo 14, da min far døde.
Da han døde, og CNN, BBC og en million mennesker kom-
-forstod jeg, at han var en vigtig person.
Klokken to tænkte vi over, hvordan vi skulle komme ud.
Folk stod i en kø, der nåede ud på torvet, for at komme ind.
De ansvarlige for begravelsen sagde, at vi måtte snige os ud.
"Når jeg giver et signal, anbringer vi den i bilen og stikker af."
Så da han gav signalet, løftede vi kisten og løb.
Folk i stadionet stoppede os, lige før vi kom ud. "Femi, stop!"
Drengene stod foran ligvognen og sagde: "I skal ikke den vej."
"Giv Fela en ordentlig begravelse."
Det tog syv timer. Normalt havde turen taget 30 minutter.
Vi fik gjort det, vi ønskede. Vi skabte kaos i Lagos.
Det var magisk.
Jeg så menneskene på Cordura Road og begyndte at græde.
Alt var uklart. Jeg holdt tale, men husker ikke, hvad jeg sagde.
Folk råbte: "Seun! Seun!" "Du er nødt til at sige noget."
Fela levede for alle.
Den sande betydning af hans navn: Fela - For evigt lever Afrika.
Han gav ordet "Fela" mening: For evigt lever Afrika.
Og det er nu blevet ændret til "For evigt lever afrobeat".
Jeg rejste ikke tilbage til Nigeria før 2006.
Jeg kom ikke til begravelsen eller noget i den stil-
-for jeg husker Fela, som han var.
Alt kom tilbage, men ikke ét billede...
Noget, jeg altid vil huske, er Fela, der redte sit hår.
Jeg elskede at se ham rede sit hår.
Det indfanger virkelig, hvem han var.
Men det, jeg nok husker bedre end noget andet, er hans øjne.
Den blanding af smerte og glæde.
Den blanding af godhed og raseri.
På samme tid.
Jeg må nok sige det. Ellers må I censurere det. "Skiderik."
"Skiderik. Skiderik." Det var noget, han sagde igen og igen.
Han sagde det på en særlig måde.
Til tider sad han tavst og røg.
Hvad mon han sad og tænkte på?
"Overvejer han, hvilken ballade han nu vil forårsage?"
Jeg kommer aldrig til at glemme ham.
Vi gjorde ting, som ingen andre havde gjort.
Ting, som ingen andre havde prøvet.
Han var min ven til den bitre ende.
Fela var vigtig for mit liv.
Han påvirkede min livsstil og gjorde mig til en stolt afrikaner.
Han hjalp mange af os med at udvikle os som afrikanere.
Det har taget verden 30-40 år at indhente ham.
Så langt var han forud for sin tid.
Dylan indfangede noget for den generation.
Fela virkede dragende på hele kontinentet.
Og det gør han stadig i dag.
Jeg hedder Fela Anikulapo Kuti.
Jeg har døden i min pose. Ingen dødelig kan dræbe mig.
Og vi forsvinder ikke.
Med musik som vores våben forbliver vi her.
I morgen og i overmorgen.
Og for evigt.
Forestillingen er dyb. Inde i mig.
Når den går i gang...
Og de virkelig er godt i gang... Alle sammen på scenen...
Sådan. Folk giver slip.
Musik er et våben. Musik er fremtidens våben.
Godaften, alle sammen. Velkommen til Afrika Shrine.
Det er en historisk dag for New Afrika Shrine-
-for Fela er vendt hjem.
Tak, for at vi måtte komme til Lagos. Til Shrine.
Det betyder mere for os, end I kan forestille jer.
Mange blev inspirerede i aften.
De blev tryllebundet.
De blev chokeret.
"Er det Fela? Nej, en skuespiller."
De gennemgik en forandring, og de ville have mere.
Sig: "Ja, ja!"
Jeg sagde, at jeg ikke føler mig ensom nu.
Ofte tænker jeg: "Hvad foregår der?"
Men skuespillet genoplivede mig.
Tage Visholt www.btistudios.com